1899 - 12 ÅR SENERE
- Montague! - Opfør dig ordentligt, far.
Vær stille. De kommer. Imogen...
- Og så var du i retten i dag. - Den blev udsat.
Værsgo.
Åbner du? Dørhåndtaget er så trægt.
Ih du milde.
- Tillykke, onkel Soames. - Er alt det her for min skyld?
- Tillykke, onkel Soames. - Imogen... Flot spillet.
- Tillykke, min kæreste Soames. - Hvis idé var det her?
Imogens. Hun holder meget af Soames.
Ja.
- Du ser slet ikke ældgammel ud. - At være ældgammel har sine fordele.
Mormor vil gerne have, du spiller.
- Har du hørt fra Irene? - Altså i form af et fødselsdagskort?
- Tillykke. Der er gået ti år. - Tolv.
- Lang tid i hvert fald. - Jolyon er hendes værge nu.
- Vidste du det? - Nej.
Hun rejser vist meget på kontinentet nu om stunder.
- Enkemænd søger jo altid selskab. - Hun er nok aldrig ensom.
- Tillykke, Soames. - Fastre...
- Du skulle have inviteret Annette. - Jeg er gift.
- Separeret. - I henhold til loven er jeg gift.
Hun er en ugift fransk katolik.
- Smuk, skarpsindig... - Ledig?
Hvorfor søgte jeg ikke bare skilsmisse? Jeg havde beviser.
- Dem skaffer du med enkemændene. - Det er ikke så enkelt.
Hendes mor driver en restaurant. Hun er ekspeditrice i Soho.
Det skal folk nok finde ud af.
Hun bliver ikke den første. Dartie har ikke en øre.
Og han har så sandelig gengældt vores tillid til ham.
Han har givet mig to vidunderlige børn. Imogen og Val er bedårende.
Du burde tage hende, før en anden heldig kartoffel gør det.
Gustave...
Monsieur...
- Sikke en dejlig overraskelse. - Godaften, Annette.
Jeg ville tale med din mor om at rive skillevæggen ned.
De arbejder da også altid.
Ved du, hvor smuk du er i aften?
- Og altid så venlig. - Det er ikke venlighed.
Sid ned.
- Længes du tilbage til Frankrig? - Jeg holder af London.
Ikke som Paris, men London er meget bedre end Orleans.
Der er så smukt på landet i England. Jeg var i Henley i søndags.
- Med en ven? - Med min mor.
Jag har et hus i nærheden. I Mapledurham.
Det er tomt i løbet af ugerne, men jeg er der i weekenden.
Du og din mor kan besøge mig på søndag.
- Det lyder dejligt. - Så er det en aftale.
Det var en udsøgt middag. På alle måder.
Så sandelig.
Og Deres hjem... Så chikt og så elegant.
- Synes du ikke, Annette? - Jo, meget.
Sid ned.
- Jeg når ikke altid at nyde det. - Det er den pris, vi betaler.
Måske. Men det agter jeg ikke at blive ved med.
Livet består af andet end at være en fremgangsrig advokat.
Jeg vil gerne have en familie og ikke blot være her i weekenden.
- Kaste mig ud i mine passioner. - Meget ærværdigt.
- Jeg håber, at De opnår det. - Jeg plejer at nå mine mål.
Det her er mit kunstgalleri.
- Da De talte om Deres passioner... -... mente De det her.
Det begyndte som mindre interesse. Nu brænder jeg for det.
Det lyder måske usundt.
Vi franskmænd mener, at alle passioner er sunde.
- Jeg kan kende stilen. - Meissonier.
Åh ja! En sand perle.
- Synes du om den, Annette? - Ja, det gør jeg.
- Jeg kan bedre lide det her. - Min seneste erhvervelse.
Det er kunstnerens bedste værk. Hvad er det ved det, du holder af?
Det ved jeg ikke. Det må jeg med skam indrømme.
Tænk at blive belært om fransk kunst af en englænder.
Naturligvis. Sådan er det altid.
- Godaften, sir. - En fornøjelse at se dig, Edward.
Bare bliv ved med at tabe.
Otte. Mr. Dartie vinder.
- Terninger? Du må være i stødet. - Vi sidder i held.
Mine damer, I er heldige. George Forsyte, det er Paloma.
Den stolte ejer af bagdelen af min væddeløbshest. Og det er Nuria.
- Encantada. - Og i lige måde.
- Kan du lide mine perler fra Monty? - Meget, Paloma.
- Tænk du aldrig har været her. - Jeg foretrækker væddeløb.
- Jeg spiller skjorten af dig. - Du taber din først.
Jeg har set for meget. Sidst jeg var her tabte viscount Ranelagh 23.000.
Han har råd.
Hvad siger I? Skal vi satse rub og stub?
Vær ikke dum, Dartie. Du kan hvile på dine laurbær.
Vor herre bevares. Vær dog ikke en typisk Forsyte.
- Jeg har advaret dig. - Hvad synes I, mine herrer?
Skal jeg hvile på mine laurbær med mine spanske ynder -
- eller skal jeg satse rub og stub?
Så satser vi rub og stub. Det er et spil for mænd, George.
Otte?
Elleve. Mr. Dartie taber.
- Det må De undskylde. - Ingen årsag.
- Hun er lige din type, Dartie. - Hun ser fyrig ud.
- Hun ville æde dig råt. - Bare rolig. Jeg vil prøve lykken.
- Det er slut med mig. - Du skal nok klare dig.
Stram livremmen ind. Realisér nogle aktiver.
Jeg har ingen. Det ved du godt.
Du har vel hesten.
For 500 er hun din. Du har da vundet i aften.
Kun lidt.
Du er ligesom Winifred. Tving mig ikke ned på knæ.
- 300. - 450.
400 er alt, hvad jeg har råd til.
Top.
- Du havde jo kun 400! - 400 er alt, hvad jeg har råd til.
Her. Lad os drikke på det.
Er du sikker på, du har råd?
Sådan en fyldebøtte. Se ham engang.
- Val? - Er han en af dine venner?
Det er min søn.
Er det din far?
Val? Val!
For Guds skyld, Freddie. Du skræmte livet af mig.
- Er Val hjemme? - Han kom hjem for flere timer siden.
Han spiste ingen mad, men gik lige i seng.
Jeg har ventet på dig.
- Vi har haft indbrud. - Det er ikke sandt.
Nogen har brudt ind og stjålet mine perler.
Intet andet. Kun mine perler.
Dem, du gav mig, da Imogen blev født.
Dem, der førte til problemer med fogeden.
Ja. Jeg husker dem udmærket.
- Du må være helt knust. - Jeg ville gå til politiet.
Men så tænkte jeg...
Jeg tænkte, at jeg hellere måtte vente på dig.
- Monty? - Hvad er der?
Politiet ville måske synes, at det er sært, at kun perlerne mangler.
- Og intet andet. - Anklager du mig?
- Jeg spørger dig. - Ja, ja da. Giv Monty skylden.
Alle giver Monty skylden.
- Læg den fra dig! - Jeg lægger alt fra mig.
Jeg vil blæse på, om jeg lever eller dør. Ti stille og sæt dig ned!
Jeg er laverestående end tjenestefolket!
Jeg er træt af spørgsmålene og at stå med hatten i hånden.
- Jeg er træt af livet. - Nej, Monty!
Nu har du sandelig fået noget at tale om.
Med dine veninder.
Dartie og den uduelige revolver. Val kommer til at grine.
Du har gjort ham til en Forsyte. Den selvgode lille snob.
Hvad så, hvis jeg tog perlerne?
Jeg købte dem, så jeg kan give dem til, hvem jeg vil.
Perler kræver en slank hals, ikke en kalkunhals som din.
Jeg gav dem til en spansk skønhed med svanehals.
- Og hun var taknemlig. - Jeg vil ikke høre det.
- Nej, det vil du ikke. - Du er en tyv og en sjover!
Du er dråben, Monty!
Jeg har talt med George. Dartie er på vej til Buenos Aires.
- Han er altså rejst? - Han sejlede i morges.
Nu er vi i samme båd.
Vi er begge to ene og forladt.
- Græder du, Winifred? - Nej.
Jeg troede, at når han blev ædru...
Vi bør lade ham skygge.
Jeg telegraferer med det samme. Jo før, desto bedre.
Kan du bevise mishandling?
Han vred min arm om.
Tæller det at sigte med en pistol?
Eller at være for beruset til at tage tøjet af...
- Hvad med børnene? - Du må og skal leve videre.
- Det kan du sagtens sige. - Jeg taler af erfaring.
Du er ikke alene. Jeg bryder mig ikke om at være gift, og alligevel ugift.
- Jeg vil gerne starte på en frisk. - Du har ingen børn at tænke på.
Og det får jeg aldrig, hvis jeg ikke ændrer min situation.
Der må være en anden udvej for mig. En separation?
Separation er intet liv. Det er limbo. Du må vælge skilsmisse.
Du kan slå på svigt i stedet for mishandling.
Du ansøger om indsættelse i dine ægteskabelige rettigheder.
Det er et spil. Du vil ikke have ham tilbage.
- Adlyder han ikke, bliver I skilt. - Hvis hvem ikke adlyder?
- Ingen. - Det er far, ikke sandt?
Læs det her... hvis du kan.
"Du skal ikke forulempe mig i mit eget igen."
"Eget hjem."
"Det er din egen skyld. Jeg vil aldrig mere bede dig om noget."
- Hvor er han? - Buenos Aires. Han kan ikke stave.
- Imogen må intet vide. - Hun lægger nok mærke til det.
- Din mor søger om skilsmisse. - Hvorfor?
Han er rejst. Det er ydmygende nok.
Det kommer til at stå i aviserne. De sviner os til.
Han har ret. Tænk på far.
- Imogen skal debutere. - Og du skal jo starte på Oxford.
Det er klart.
Det er for nederdrægtigt. Nej, Soames...
For vores alle sammens skyld må vi hellere lade det ligge.
James?
Det er Soames, far.
Soames... Omsider en fornuftig stemme.
- Har du hørt om Buenos Aires? - Det er bedre end konkurs.
Han holder ikke op med fråse.
Derfor må alle bånd klippes over.
- Skilsmisse? - Det er ikke så slemt, som det lyder.
- Vi har aldrig haft nogen skilsmisse. - Winifred skal nok indvillige.
Familier går i opløsning. Alle regler har ændret sig.
Og så denne Kruger... Der bryder snart krig ud i Sydafrika.
Imperiet og familien går op i røg.
Familien klarer sig. Det sørger vi for.
- Du burde ligge i sengen. - Jeg har ventet på dig.
- Du fortæller mig noget. - Mor fortæller dig også noget.
Hun er yngre end mig og ser anderledes på tingene.
Jeg ville ønske, du kom hjem noget oftere.
Jeg er her nu. Kom.
En mand har brug for sin søn under sådan nogle omstændigheder.
En søn er den, man vender sig til.
- James er dybt rystet. - Det er forståeligt nok.
Han har altid været en ivrig modstander mod skilsmisse.
Han fordømmer både synd og syndere.
- Men han forguder Winifred. - Det er et dilemma.
Din stilhed taler for sig selv, Juley.
Det er altså Dartie, vi taler om.
Er du slet ikke forfærdet?
Det er skam langt værre at miste sin butler.
Åh, Hughes...
Han blev lokket til Skotland af en godsejer.
- Den 4. maj 1838. - Vi var i oprør i måneder... år.
Han havde så smukke hænder. Så bløde som en piges.
Vi er aldrig helt kommet over det.
Winifred er en tapper pige. Hun skal nok klare det.
Overbring hende vores hilsner og lidt mørdejskage.
Og sig, hun skal finde sig en god butler.
Værsgo.
- Gad vide... - Ikke nu igen. Sig det til ham, Holly.
- At vi skal holde udstillingen her. - Det er så provinsielt.
- Det er perfekt, far. - Bedre sted findes ikke.
Jeg har altid holdt af det her. "Roehampton ved daggry".
- Må jeg tage det med til Oxford? - Kan du vente til efter udstillingen?
Undskyld. Hvad går der af mig?
- Tak, far. - Nu skal jeg hjælpe dig.
Dine børn har god smag.
- Er der nogen interessant? - Irene Heron fra Rom.
- Bor hun der nu? - Hun rejser.
Hun skriver, når jeg sender hendes livrente.
Hvordan har hun det? Har hun forandret sig?
Det ved jeg ikke. Vi har ikke set hinanden, siden far døde.
Drosken er her.
- Har du alt? - Jeg mangler et par bøger på sengen.
- Værsgo. - Jeg får allerede gode ugepenge.
Du har sikkert glemt noget.
- Nu lyder jeg som gamle Polonius. - "Lån aldrig ud og lån aldrig selv."
Det sagde du på min første skoledag.
Oxford er sikkert ikke anderledes. Finere tøj og flere penge på lommen.
Hjemmebesøgene bliver kortere. Det har jeg aldrig vænnet mig til.
Jeg har altid været langsom.
Det her lyder måske morsomt med min baggrund, men...
Jeg håber, at du altid behandler andre -
- som du selv vil behandles.
Det var slut på moralprædiken.
Det er underligt, jeg aldrig har mødt dem. Du og Jolyon er jo i familie.
Han ville være rebel.
Men det var før, det etablerede system købte hans værker.
June, jeg har ikke set dig i flere år. Jeg vil gerne tale med din far.
- Venter han dig? Han er optaget. - Der er han jo.
- Jolyon. - Soames?
- Så meget har jeg ikke forandret mig. - Jeg blev bare overrasket.
Jeg sagde netop, at du forbereder udstillingen.
- Det er min nevø. - Val Dartie, goddag.
Jolyon Forsyte. Det er mine døtre, June og Holly.
Goddag.
Val skal på Oxford. Jeg tænkte, han kunne møde din søn.
Jolly er rejst. I kommer forgæves.
I har vist ikke brug for mig, så hvis I vil have mig undskyldt.
Sommetider bliver man skuffet, når man handler impulsivt.
Der var nu en ting til...
Som I sikkert synes, er kedelig. Hvad med at vise Val rundt?
Fantastisk hus. Tænk, at jeg aldrig har været her. Har I stalde?
- Undskyld, men vil du se huset? - Jeg har set det.
Det vedrører Irene. Har hun en mand for tiden?
- Eller mænd? Jeg må vide det. - Mænd?!
Ja.
Det aner jeg virkelig ikke.
Jeg får ét brev om året. Ellers ved jeg intet om hende.
- Nævner hun ingen i brevene? - Nej. Hvorfor kommer du til mig?
- Spørg Irene selv. - Jeg vil ikke se hende.
Jeg er gået 12 år uden en hustru -
- og uden friheden til at finde en ny. Jeg er træt af det.
Jeg mangler beviser til at søge skilsmisse. Vil du tale med hende?
- Hellere det end et formelt brev. - Måske er hun ikke i landet.
- Det finder du let ud af. - Jeg har ingen kontakt med hende.
Jeg beder dig.
Jeg kan fremlægge det for hende, men jeg taler ikke din sag.
- Jeg kræver kun det, jeg har ret til. - Er det forstået?
Jeg vil være dig taknemlig. Du kontakter mig.
Sikke en dejlig overraskelse.
Hvad er din hemmelighed? Du ser uforandret ud.
Menneske, som ikke lever, holder sig godt. Sid ned.
Hvordan går det med dit arbejde og huset og Holly?
Livet er godt og rigt.
Jeg kommer i et ærinde.
Jeg fik besøg af Soames i går.
Han vil skilles.
Efter så mange år. Bliver det ikke svært?
- Ikke hvis... - Ikke hvis jeg har en elsker.
- Jeg antager, at han har. - Han vil gerne have børn.
Så må han fremskaffe beviset, for jeg kan desværre ikke hjælpe ham.
Vil du ikke gerne være fri?
Hvad rolle spiller det? Der har ikke været nogen siden.
- Men hvis du blev forelsket igen... - Så ville jeg elske.
Jeg ville ikke tale hans sag, så der er ikke mere at sige.
Sig til ham, at han havde chancen. Jeg ved ikke, hvor han ikke greb den.
- Forsyter giver aldrig slip på noget. - Sådan er du ikke.
- Jeg tæller ikke. - Nå nej. Du er et gadekryds.
Du skriver altid, at du har det godt, og nu har jeg set det med egne øjne.
- Jeg står altid til tjeneste. - Det er jeg taknemlig for.
- Farvel. - Farvel.
Det var storartet. Hun ligner en dame, men løber som en raket.
- Hvad sagde jeg?! - Jeg vinder over dig næste gang.
Du har vel ikke noget, at jeg skrev til dig?
Jeg ville selv skrive, men det er prekært med onkel Soames.
- Slægtninge er rædselsfulde, ikke? - Når de ikke kan enes.
- Sådan er Forsyterne. - Det kender jeg ikke noget til.
Du er ikke gået glip af noget.
De ved ikke, hvordan man nyder livet.
- Men det gør du? - Jeg ved, hvor grænsen går.
Men man skal gøre det, man vil.
Vi er i familie. De præsenterede os.
De burde være glade for, vi kommer ud af det sammen.
Men vi må nu hellere holde det for os selv.
Lige et øjeblik. Sid ned.
Jeg har truffet hende, men hun kan desværre ikke hjælpe dig.
- Kan eller vil hun ikke? - Hun har ikke haft nogen.
Og det tror du på?
- Din far var interesseret. - Han holdt af hende.
Nok til at testamentere hende 15.000.
Jeg har gjort, hvad jeg kunne. Du må selv fremskaffe beviset.
- Der er ingen beviser. - Du er advokat.
- Har jeg ikke lidt nok? - Jeg tror, hun har lidt mere.
Da hun mistede Bosinney, fulgte jeg hende hjem. Mindet plager mig.
Hvorfor tager folk altid hendes parti?
Hvad er det med hende?
Hun sårede din datter, udnyttede din far...
- Min rolle i det her er slut. - Jeg skulle ikke være gået til dig.
Jeg burde have vidst, hvad du ville sige.
Hvis Irene ikke vil skilles, hævder jeg mine ægteskabelige rettigheder.
Hvilke rettigheder?
Jeg har ikke glemt, hvad din far kaldte mig. En ejendomsbesidder.
- Det lever jeg op til. - Hun er et menneske!
Hun er min hustru. Irene Forsyte. Du skal lade hende være i fred.
- Hun bruger navnet Heron. - Lad mrs. Forsyte være i fred. Farvel.
Tænk dig godt om, før du generer hende. Hun står ikke alene nu.
Kære Montague, komma, jeg har modtaget dit brev...
Langsomt, Soames. Jeg er ikke en af dine sekretærer.
... med nyheden, at du...
... har forladt mig for bestandig...
Fortsæt.
... og at du er på vej til Buenos Aires.
- Punktum. Jeg benytter lejligheden... - Vent...
Lejligheden...
... lejligheden til at skrive til dig for at sige...
... at jeg er villig...
... til at glemme det, der er sket...
... hvis du omgående vender tilbage til mig. Punktum.
Jeg vil nødig lyde utaknemlig -
- men jeg føler mig presset her... mod mit bedre vidende.
Selvfølgelig bliver du presset!
Dit bedre vidende er ikke meget bevendt. Du tog en usling af en mand.
- Nu er du ond. - Forstår du, hvor vi har lidt?
Vi har manet rygter i jorden, betalt kreditorer, og du ler ad fars tungsind.
Men Dartie har ført os til afgrunden, så ja... Du bliver presset.
For det skylder du os, Winifred. Og vi ved bedst.
- Mr. Forsyte er her. - To gange på én uge...
- Soames? - Ja. Det kan ikke være helt uventet.
Du ser ud til at have det godt.
- Du har ikke forandret dig. - Det har du heller ikke.
Jeg forklarede alt for Jolyon, men du er alligevel kommet.
Ikke alt. Du sagde, at du ville hjælpe.
Jeg tror ikke på, at du ikke har haft... selskab i alle disse år.
- Det er nu engang sandheden. - Du lader til at sidde i trygge kår.
Jeg har ikke behøvet at sælge mig selv, hvis det er det, du antyder.
Hvorfor måtte jeg ikke forsørge dig? Det havde jeg gjort trods alt.
Du er stadigvæk min hustru. Lad være med at gå.
- Er jeg farlig? Jeg vil have beviser. - Det havde du for 12 år siden.
- Det kunne jeg ikke for din skyld. - Jeg mindes ingen hensynsfuldhed.
Du er nødt til selv at klare det. Anna!
- Vil du hente herrens hat? - Ja, frue.
Du forlod mig! Har du ingen retfærdighedssans?
Hvorfor kunne du ikke være mig en god hustru?
Jeg har betalt dyrt for min vildfarelse at gifte mig med dig.
Jeg har intet rygte at miste.
Jeg er glad for, du har en anden, selvom du måske ikke tror på det.
Jeg håber, hun gør dig lykkelig.
Vil du give mig hånden?
For sidste gang?
For sidste gang.
Monsieur? Vi har ikke set Dem længe. Min mor bliver glad.
- Vi troede, at De måske var syg. - Nej, ikke syg.
For travlt optaget? Mor vil gerne gengælde Deres gæstfrihed.
- Det behøver hun ikke. - Jeg har skrevet til min veninde.
Om hvor engelsk og smukt alt var...
Jeg håbede, at du ville kunne lide det.
Annette...
Jeg er kommet for at sige, at der ikke kommer flere dage i Mapledurham.
- Jeg har en hustru. - Er De lige blevet gift?
Jeg har altid haft en hustru.
De tror, at jeg som franskmand går med til at blive Deres elskerinde?
Den kommentar siger mere om dig end om mig.
- Den fremmede! - Madame...
Gift...
Droske!
Tak.
Du omgås fine folk nu om stunder.
- Hvad bestiller du her? - Det burde jeg spørge dig om.
- Forfølger du mig? - Det er din fødselsdag.
- Hvad gør du? - Lad mig se, hvordan den ser ud.
Vi lader fortiden hvile. Hvis jeg kan det, så kan du også.
Lad os starte på en frisk.
- Kom tilbage til mig. - Du er gal. Lad mig være i fred.
Jeg vil give dig hvad som helst. Du må leve dit eget liv.
- Det har du sagt før. - Jeg beder kun om én ting.
Giv mig en søn.
Er det så underligt, at en mand vil have sit eget barn?
Er det så lidet flatterende, at jeg trods alt vil have dig?
Sig noget, for himlens skyld.
Det var ikke min mening at skræmme dig. Det skal guderne vide.
Du bestemmer selv vilkårene, bare du giver mig en søn.
- Jeg vil hellere dø! - Hvad foregår der?
- Her... - Lad hende være.
- Du gør mig ikke fortræd igen. - Tænker du kun på dig selv?
De kan lige vove at røre hende!
- Det gør du ikke! - Jeg melder dig til politiet.
- Under overfladen er I alle ens. - Ja.
Ja, det er vi.
- Hygger du dig? - Det her er Dantes helvede.
- Sælger man i helvedet? - Jeg er ligeglad.
Suzanne Ratcliffe vil møde dig.
Amerikansk forfatterinde... Lige din type.
Der er nogen, der vil tale med dig. Hun virker oprevet.
Hun er i salonen. Hun hedder Irene Heron.
Sig ikke noget til June. Hun har sådan anstrengt sig. Jeg skynder mig.
Du må undskylde, jeg kommer. Jeg har ingen anden.
- Sid ned. - Nej, jeg... Din fest...
Det er bare arbejde.
- Jeg fik besøg af Soames igen. - Igen?
Han kom hen til lejligheden.
Han sagde, at han hed Forsyte. Jeg troede, det var dig.
Du burde ikke bo alene.
Han vil have et barn med mig.
Han vil have, at jeg bliver hans hustru igen. Han giver ikke op.
Han har fulgt efter mig. Han fulgte efter mig tidligere i aften.
Det er håbløst. Jeg er nødt til at rejse.
Jeg har overvejet Paris eller Rom.
Han må ikke drive dig ud af dit hjem.
Han kan dukke op når som helst. I mit hjem, på gaden... Hvor som helst.
- Kom til os. Han kommer ikke her. - Nej. Det er venligt at dig, men...
- Jeg skulle have stoppet ham. - Han lytter ikke.
Du kan ikke beskytte mig.
Soames er min mand.
Hvis han vil have en søn -
- kan end ikke loven, forhindre ham i at kræve sine rettigheder.
Han kan ikke tvinge dig.
At tvinge mig er præcis -
- hvad han gjorde, natten før Phil døde.
Og det gør han igen.
Jeg kender ham, og jeg ved, at han ikke har forandret sig.
Jeg kan ikke blive her.
Nej...
Det bliver nok Paris.
Min franske går an efterhånden.
Der kan jeg forsvinde.
- Har du set far, Jolly? - Nu skal jeg finde ham.
Jeg må hellere gå.
- Jeg følger dig ud til din droske. - Nej, gå tilbage til din fest.
- Du sender mig din adresse, ikke? - Ja, kun til dig. Tak for alt.
- Du bliver savnet. - Det er sødt, men ikke sandt.
- Farvel. - Pas godt på dig selv.
Pokker tage Soames Forsyte! Måtte han rådne op i helvede!
- Jolly! - Jeg så dig i parken.
- Du sneg dig omkring. - Det er svært med en hest.
Meget morsomt.
- Hvem er han? - En ven.
- Som du træffer i smug? - En ven og en slægtning.
- Til os? - Val Dartie.
- Soames Forsytes skrækkelige nevø? - Han ligner ikke sin onkel.
- Hold da op. - Du har aldrig mødt ham.
Hvorfor tror du?! Fordi far afskyr dem.
- Så snæversynet er jeg ikke. - Sig ikke sådan om far!
- Du må ikke se ham mere. - Du bestemmer ikke over mig.
Nej, men jeg kan fortælle far, hvad du går og laver.
Så kan han fortælle dig, hvordan de er.
Du er tilbage, Winifred. Hvordan gik det i retten?
- Ubehageligt, men det er det værd. - Det var afskyeligt.
Salen var stopfuld. Fire journalister skriblede løs.
Folk væltede ind fra gaden. Som om de ikke havde bedre for.
De læste Montys brev højt med alt det, han har bedrevet.
Kvinder, hasardspil...
Så måtte jeg bønfalde om indsættelse i mine ægteskabelige rettigheder.
- Du klarede det perfekt. - Jeg har omsider fundet mit kald.
Hold nu op. Det er overstået... indtil videre.
Lad os fortælle far det. Er han vågen?
Nu skal jeg se. Hvor er Val?
Han er altid ude med en eller anden kammerat.
Din skilsmisse bliver meget mere enkel.
- Er der fastsat en dato for retsmødet? - Jag arbejder på det.
Irene bliver sikkert glad.
Jeg vil have en søn. Trods sine mange mangler var Irene mit livs kærlighed.
Det ved jeg godt, men det hører vel fortiden til? Efter alle de år...
Folk stod altid i vejen. Forbaskede June med sine moderne griller.
Bosinney med sin smiger, og nu har Jolyon også vendt hende imod mig.
- Hvor vil du hen? - Jeg har opsøgt hende.
Jeg var desperat.
Jeg fandt en, som har lidt lige så meget som mig.
Hvis hun nedlagde våbnene, ville hun hun være en perfekt mor til mine børn.
Har du givet efter for dine følelser og ladet hjertet styre hovedet?
Jeg er kommet til fornuft, men det er hun ikke.
Du har presset mig for familiens skyld og så mig blive pint i retten.
Gud ved, hvad aviserne skriver? Men jeg var ikke alene, troede jeg.
Nu opdager jeg, at du følger andre regler.
Du er en skurk, og gudskelov klarede den franske kvinde frisag.
Hvad er det for et postyr? Var det et krystalglas?
- Det var en bryllupsgave. - Hvad er der sket?
Lykønsk ham endelig! Soames skal ikke skilles.
Han vil leve lykkeligt til sine dages ende med Irene.
- Så jeg står alene i skammekrogen. - Behersk dig.
- Hvad taler hun om? - Hun er oprevet.
- Ingen ønsker en skilsmisse. - Hun har haft en anstrengende dag.
Ja, det har du. Du må hellere hvile dig lidt.
- Tak, fordi De kom så hurtigt. - Vi er hurtige og pålidelige.
Godt. Jeg har en klient ved navn Heron, som er separeret fra sin hustru.
Indtil i går boede hun her. Nu er hun væk, og han vil finde hende.
Skriv alle rapporter selv, og send dem anbefalet til mig.
- Min klient kræver absolut diskretion. - Det ender i kodekategorien.
Ingen navne bliver nævnt. Vi bruger kun tal.
Det her er Deres kodenøgle. Jeg har den eneste kopi.
Den iagttagne person, mrs. Heron, er nummer 17. Mr. Heron er 43.
Vores iagttager, en meget pålidelig kvinde, er nummer 19.
En eventuel mistænkt bliver 47.
Hvis der findes endnu en mistænkt, bliver det 51.
- Og med hensyn til udgifter? - Hvad der end kræves...
- Hvis De kan garantere succes. - 43 kan være ganske rolig.
Om 17 er i live, bliver hun fundet.
Jolyon!
- Havde du noget imod mit brev? - Nej, jeg blev glad.
Jeg vidste ikke, at du planlagde at rejse.
Der hersker en hævnlysten stemning i England.
- Mod boerne? Vi læser om det her. - Det gør mig ilde til mode.
At jeg er i undertal, gør det endnu værre, så jeg vil ikke tale om det.
- Og her er vi så nu. - Vi er nået langt siden sidst.
- Eksil klæder dig så åbenlyst. - Fred passer mig.
- Har du intet hørt? - Nej, ingenting fra Soames.
Jeg var bange for... June tror, du klarer dig fint uden min beskyttelse.
June er ikke blevet belemret med mine hemmeligheder.
- Hvis du da ikke... - Jeg bryder aldrig vores fortrolighed.
Det spiller ingen rolle. Det er dejligt at møde en behagelig bekendt.
Det er rart at høre.
Det er lykkedes mig at leje din lejlighed ud.
- Som en god forvalter. - Penge.
Så håber jeg, du vil hjælpe mig med at bruge dem.
- Hvad er der sket? - Jolly ved det.
- Han truede med at fortælle far det. - Hvad?
- Han prøver bare at beskytte mig. - Mod hvad?
At blive elsket?
For jeg elsker dig, Holly. Du er det bedste, jeg har.
- Jeg ville fri nu, hvis jeg kunne. - Jeg ville sige ja.
- Det ville du måske ikke. - Spørg mig.
Spørg mig.
- Jeg har lyst til at slå dig. - Det kan du ikke. Vi er forlovet.
- Vi starter forfra. Val Dartie. - Har hun set det her?
- Har han fortalt om sin far? - Jeg ville fortælle det i aften.
Forlod hans mor for en såkaldt danserinde og stak af til Argentina.
Ja, min far er en døgenigt. Men er det min skyld?
Jeg støttede min mor i retten, og det skammer jeg mig ikke over.
- Du kender ikke mig eller min onkel. - Min far hader ham.
- Og derfor hader du os? - Min far er menneskekender.
Det er hans datter også. Hun har sine egne meninger. Har du?
Hvad synes du om krigen i Sydafrika? Er du for boerne? Imod?
- Du kan jo ikke spørge din far nu. - Ikke et ondt ord om min far!
- Hold dig væk fra Holly! - Kun hvis hun siger det.
- Der har du dit svar. - Hold dig væk.
Jeg elsker hende. Det ved hun.
Men elsker hun dig? Bevis det, så fører jeg hende selv op til alteret.
- Det er let nok. - Lad dig hverve.
Gå i krig mod boerne og se, om hun venter på dig.
- Stoler du på hende, Val? - Han er dum. Ignorér ham.
Jeg lader mig hverve.
- Hvis vi gør det sammen. - Hold så op!
- Det er en aftale. - Skal vi give hinanden hånden nu?
Er det en bestilling? Har nogen bestilt et maleri?
Charles Lipton vil udstille mine værker på sit galleri.
Stakkels Charles.
Så kommer han til at vente.
På en dag som denne skal man nyde atmosfæren og selskabet.
Jeg føler mig lettere om hjertet, end jeg har gjort længe.
Gør det noget, jeg siger det?
Nej, slet ikke.
Madeira.
Jeg har gemt den til vores guldbryllup.
- Hvorfor har du åbnet den i aften? - For at fejre den nye generation.
Den sidste var en stor skuffelse.
Smag lige det her, Val. Det får du ikke på college.
Det gør jeg heller ikke i kavaleriet.
Jeg lod mig hverve i dag.
Jolly Forsyte og jeg gik sammen. Vi skal af sted på mandag.
- Jolly Forsyte? - Hvad så med Oxford?
- Hvorfor gjorde du det? - Jeg synes, det er modigt.
Du bliver en glimrende soldat.
- Er du venner med Jolly? - Nej, men han skulle ikke tryne mig.
- Hvad vil hans far ikke sige? - Han er i Paris.
- Mit kort! - James har købt et kort.
Bravo, Val. Nu bliver krigen levende.
- Vis mig, hvor du skal hen. - Her ligger Mafeking.
- En til. - Umuligt. Jeg er en gammel mand.
- Jeg har ikke danset i årevis. - Jeg kan stavre rundt i en vals til.
- Jeg tror, vi trænger til en cognac. - Monsieur...
- Et telegram til Dem. - Merci.
- Hvad er der, Jolyon? - Det er Jolly...
Han har ladet sig hverve til kavaleriet.
Bare rolig, mor. Vi driver Kruger på flugt. Jeg håber, jeg oplever noget.
Vi skal ride og skyde. Det er en trøst.
- Stille og roligt. - Kom så, Val.
- Godnat, Immie. - Godnat, mor.
Pas nu på, Val.
Monty?
Dav, Freddie.
- Skriver du og fortæller om Jolly? - Naturligvis.
De venter på dig.
Hvor er jeg dog egoistisk.
Jeg burde være taknemlig for vores tid, men jeg savner den allerede.
- Jolly har brug for dig. - Det er snarere omvendt.
Om to dage rejser han, og hvem ved, hvornår jeg ser ham igen?
Det er meget at miste på så kort tid.
Pas godt på dig selv.
Jeg er ikke gjort af porcelæn.
- De er kunstkender. - Jag har gjort fine erhvervelser.
- De bad om omgående at vide det. - Er der omsider sket noget?
17 er blevet sporet til et lille hotel i Paris. Der har hun truffet 47.
Jeg har en liste over besøg på gallerier, parker og restauranter.
- Og 47's identitet? - Ingen endnu, men et signalement.
47 rejste til England i aftes og forlod 17 alene på denne adresse.
- Deres klient afgør fortsættelsen. - Og 47?
Han er lidt ældre end 17, mørkhåret, middelhøj...
- Det kan være hvem som helst. - Han er en ivrig maler.
Her er alle detaljer. De kan kontakte mig, når De har talt med Deres klient.
Farvel.
Oversættelse: Kirsa Hage www.undertext.se